Title: A Vida Invisível Year: 2019 Duration: 02:20:11 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫- פרס "מבט מסוים", ‫פסטיבל קאן -
‫קרול דוארטה ‫ג'וליה סטוקלר
‫אנטוניו פונסקה ‫ברברה סנטוס
‫פלביה גוסמאו ‫גרגוריו דוויוויר
‫"בהשראת הרומן 'החיים הנסתרים ‫של יורידיסה גוסמאו'
‫"מאת מרתה בטליה".
‫במאי: קארים איינוז
‫קדימה, אאורידיסה, ‫עומד לרדת גשם.
‫אאורידיסה.
‫גידה, חכי לי, גידה.
‫אאורידיסה.
‫איפה את?
‫כאן למעלה.
‫גידה.
‫אאורידיסה.
‫גידה, איפה את?
‫אמרת: לכי, אאורידיסה, בבקשה,
‫ואני עודדתי את זה.
‫גידה.
‫למה עשית את זה?
‫למה תמיד יש לך הרעיונות ‫הגרועים ביותר בעולם?
‫גידה.
‫"נראית יפה כל כך ‫בשמלה הזאת", אמרתי לך.
‫אאורידיסה.
‫הייתי צריכה לקחת מספריים
‫ולקרוע את השמלה הירוקה ‫הנוראית הזאת לחתיכות קטנות.
‫הייתי צריכה לנעול אותך בחדר שלך ‫ולבלוע את המפתח.
‫"החיים הנסתרים ‫של אאורידיסה גוז'מאו"
‫בנות.
‫אאורידיסה. גידה.
‫זה כבד. ‫-קדימה, זוזי.
‫קדימה, תעזרי לי.
‫מר פליסיאנו קמפלו ‫לא יגיע מחר.
‫הוא יגיע היום. ‫-היום? -היום.
‫אם אבא שלך אמר שזו לא בעיה, ‫זו לא בעיה.
‫אנחנו רק צריכות לצחצח, ‫לבשל, לנקות, אין בעיה.
‫אבל הסכמנו שאני יכולה
‫ללכת למסיבת יום ההולדת ‫של אנטונייטה, אמא.
‫אם לא אגיע היא תהרוג אותי.
‫היא תהרוג אותך? ‫-היא תהרוג אותי.
‫אני אהרוג אותך בעצמי ‫אם לא תעזרי לי עכשיו.
‫קדימה, לכי לעבוד.
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש.
‫אאורידיסה.
‫אני לא יכולה להפסיק ‫את תנועת האצבעות שלי.
‫את בת 18, לא בת חמש.
‫לא אחפה עלייך שוב.
‫גם ככה קשה לשכנע את אבא. ‫-תשתקי.
‫תעזרי לי, ‫ואשכנע את אבא
‫להרשות לך להיבחן ‫לקונסרבטוריון של וינה.
‫אם הוא לא ישתכנע ‫אני יכולה לזייף את החתימה שלו.
‫לא אעשה את זה, אני מצטערת. ‫-אאורידיסה, בבקשה.
‫יורגוס אוהב אותי, ‫אני מרגישה את זה, באמת, לעד.
‫לעד, גידה? ‫הוא כל הזמן נוסע.
‫הוא נוסע כל הזמן ‫כי זו העבודה שלו.
‫הוא יודע בכלל ‫מילה אחת בפורטוגזית?
‫אנחנו לא מדברים הרבה.
‫אבל אני לומדת ‫כמה מילים ביוונית.
‫אילו מילים? ‫-מכנו, מטרו... רגע.
‫זה חמוד כל כך. ‫הוא כל הזמן טועה בהגיית השם שלי.
‫הוא מבטא אותו כך, ‫גואידה, גילדה.
‫הוא ממש מתבלבל בזה.
‫הוא לקח אותי לחדר האמבטיה.
‫סיפרתי לך על זה? ‫-לא.
‫הוא הכניס את היד שלי ‫לתוך המכנסיים שלו,
‫והיה שם צינור קשה מאוד.
‫גידה, התמסרת לו? ‫-לא,
‫מובן שלא. ‫רק אחרי שנתחתן.
‫אבל הוא עשה לי משהו ‫שמעולם לא דמיינתי. -מה?
‫הוא ליקק אותי, כאן.
‫אלוהים אדירים. ‫ואז הוא התחמם מאוד.
‫מר פליסיאנו כבר כאן.
‫למה אתן עדיין לא מוכנות? ‫-פטפטנו.
‫פטפטתם? אבל זה לא הזמן ‫לפטפוטים. תתלבשו.
‫תמהרו. ‫אגיש את המתאבנים. תמהרו.
‫זה טוב, לא?
‫לא הבנתי את הבדיחה.
‫כמעט איבדת את המבטא שלך, ‫מר פליסיאנו.
‫הלחם הזה שמימי.
‫הוא מזכיר לי ‫את הלחם של אמא שלי.
‫אבל ללחם הזה יש סוד. ‫יש לו סוד. מה הסוד, מנואל?
‫הסוד הוא הקמח שלך, מר פליסיאנו. ‫-כמובן, זה הקמח.
‫מאז שהתחלתי ‫לעבוד עם הקמח שלך
‫ההזמנות רק עלו ועלו.
‫הקמח הזה עילאי. ‫הוא ממש עילאי.
‫והבנים שלך עובדים איתך במחסן?
‫פליניו, הבכור, כן. הנשוי.
‫הצעיר ביותר, אנטנור, ‫יהיה עובד מדינה.
‫טוב, נאכל ארוחת ערב? ‫-קדימה.
‫בוא, בוא, מר פליסיאנו.
‫אאורידיסה, תעזרי לי להגיש, ‫בבקשה. -תודה.
‫אני מקווה שתאהב את זה. ‫-בהחלט.
‫אבא, אני... אני לא מרגישה טוב, ‫אוותר על ארוחת הערב הלילה.
‫כמובן, אבל תצטרכי להישאר איתנו ‫בארוחת הערב, מר פליסיאנו כאן.
‫איך לא תאכלי איתנו ארוחת ערב?
‫אני באמת לא מרגישה טוב. ‫-תעזוב אותה, מנואל.
‫תעזוב אותה, ‫אני אוכל את המנה שלה.
‫מר פליסיאנו מצחיק כל כך.
‫אאורידיסה, לכי לראות ‫אם הוא מתחת לחלון.
‫הוא מתחת לחלון?
‫אל תחזרי מאוחר הלילה. ‫-הוא מתחת לחלון או לא?
‫אני מבטיחה ‫שאחזיר לך אותם, בסדר?
‫גידה, אלה העגילים של סבתא. ‫-אני יודעת.
‫אם אתם אוהבים זה את זה כל כך, ‫למה את לא מציגה אותו לאבא?
‫תסבירי את זה ליורגוס. ‫-להסביר מה, אאורידיסה?
‫שאני בתו של גבר פורטוגלי בור,
‫שחושב שאנחנו ‫עדיין במאה שעברה?
‫אלוהים אדירים, גידה, את גסת רוח, ‫אל תדברי כך על אבא.
‫אאורידיסה, אבא לא יכול ‫אפילו לחלום שיצאתי הערב.
‫באחת בלילה תתגנבי לחצר ‫האחורית ותפתחי לי את הדלת.
‫באחת בלילה, גידה? ‫אני צריכה להישאר ערה עד אז?
‫אני מבטיחה ‫שאקח אותך איתי בפעם הבאה.
‫אני יפה כל כך בשמלה הזאת. ‫אני לחוצה כל כך.
‫אני חושבת ‫שאני צריכה לעשות קקי.
‫טוב, תראי. אני צריכה ‫שתנגני להם בפסנתר, בסדר?
‫לכי, אאורידיסה. ‫-לא אלך.
‫אאורידיסה, תסתכלי עליי. ‫בבקשה, לכי.
‫את נראית יפה כל כך ‫בשמלה הזאת.
‫חבל שאת נמוכה כל כך. ‫-לכי.
‫ערב טוב, ‫סליחה שאיחרתי.
‫ערב טוב, את יפה כל כך. ‫-ערב טוב.
‫במסיבה מחכים לנו. ‫-ערב טוב.
‫תרקדו, תרקדו.
‫גידה.
‫מונית!
‫אבא יקר, פסיק.
‫אני כותבת לך ‫מאוניית ליברטי, פסיק.
‫שמפליגה ליוון. נקודה.
‫אני מאושרת מאוד עם יורגוס.
‫תני לי את זה.
‫יורגוס? ‫מי הוא, יורגוס הזה? נוכל.
‫אתה תאהב אותו ‫כשתפגוש אותו.
‫יורגוס. יוון.
‫תעזבי את זה.
‫יורגוס.
‫אבא יקר,
‫אני כותבת לך מאוניית ליברטי, ‫שמפליגה ליוון.
‫אני מקווה שתשמח לדעת ‫שהנמל הראשון שלנו יהיה מולדתך.
‫אני שמחה מאוד עם יורגוס.
‫אני בטוחה שתאהב אותו ‫כשתפגוש אותו. הוא אדם טוב.
‫נתחתן באתונה ‫ואז נחזור לברזיל.
‫אל תכעס עליי.
‫אני נושאת את שלושתכם בלבי.
‫חיבוק מבתכם ואחותך ‫שאוהבת אתכם עד אין-סוף,
‫עד אין-סוף כמו האוקיינוס ‫שמקיף אותי, גידה.
‫אל תורידי את המים כשתסיימי. ‫גם אני אשתין.
‫את לחוצה?
‫זליה, דיסינה.
‫תירגע, אנטנור, אני באה.
‫את כבר שעות שם. ‫כולם מחכים כאן.
‫לכי.
‫ראית פעם גבר עירום?
‫לא. ‫-אף פעם לא?
‫אפילו לא את אבא שלך? ‫-לא, זליה.
‫הרגשת פעם את האיבר ‫המתקשה של אנטנור? -לא.
‫רק תרפי.
‫בהתחלה זה צורב קצת,
‫אבל רק תעצמי את העיניים, תחשבי ‫על משהו אחר, וזה יעבור מהר.
‫אם יהיה לך מזל ‫תיכנסי להיריון.
‫תעניקי למר פליסיאנו ‫נכד שהוא רוצה כל כך.
‫לא. אני לא רוצה ‫להיכנס להיריון עכשיו.
‫נרשמתי לקונסרבטוריון של וינה. ‫-מה? הקונסרבטוריון של וינה?
‫בית הספר למוזיקה של וינה, ‫באוסטריה.
‫טוב, במקרה זה, כשיגיע הזמן, ‫תבקשי מאנטנור להוציא אותו,
‫או שתעשו את זה מאחור.
‫את מנוסה מאוד, נכון, זליה?
‫אני מנוסה בלנסות ‫להיכנס להיריון, לשווא.
‫הרחם שלי קרוע.
‫קצת תרסיס לשיער.
‫עוד. ‫-עוד תרסיס לשיער, מאחור.
‫תרסיס לשיער גם לי.
‫סליחה, זליה.
‫את כועסת קצת, נכון?
‫את כועסת על אחותך ‫שברחה עם המלח.
‫אחותי לא ברחה. היא נסעה. ‫-כן? מתי היא תחזור?
‫אני כאן.
‫בזהירות.
‫נרים כוסית. בואו נרים כוסית. ‫בשמחה, בשמחה, בשמחה.
‫נשיקה, נשיקה, נשיקה.
‫זהירות על השמלה. ‫אלוהים אדירים.
‫קדימה, קדימה, קדימה.
‫מה זה? ‫-סם מסיבות, תשאפי.
‫בואי הנה.
‫מה קורה? ‫-אני מרגישה רע.
‫אני צריכה ללכת לשירותים.
‫את רוצה עזרה? ‫-לא.
‫איזו בושה. ‫-הכול בסדר, בואי הנה, בואי.
‫בזהירות.
‫דיסינה.
‫תיזהרי עם זה, אל תשרטו את זה. ‫-הכול בסדר, הכול בסדר.
‫תשעינו את זה, תנו לגברת אנה ‫לעבור. קדימה, גברת אנה.
‫תשעין את זה על הרגל. ‫קדימה, אחת, שתיים, שלוש.
‫תשאירי את זה שם, מאחור.
‫האוקיינוס האטלנטי, ‫14 באוקטובר, 1951.
‫אאורידיסה היקרה, ‫אני מאושרת, אני חיה בשלום.
‫אבל העניינים ‫לא התנהלו כמו שחלמתי.
‫יורגוס מנוול. ‫כמה נשים חיכו לו בנמל?
‫הן חשקו בו, ‫כפי שאני חשקתי בו פעם.
‫וכמה ילדים הוא הביא לעולם?
‫אחים ואחיות לעובר ‫שאני נושאת ברחמי,
‫לילד שאני לא רוצה. ‫זה לא משנה.
‫אני לא רוצה לבזבז ‫עוד רגע אחד בדיבורים עליו.
‫אני חוזרת הביתה.
‫אני מצפה בקוצר רוח ‫לחבק אותך בין זרועותיי.
‫קח.
‫רק רגע.
‫אני באה, רק רגע.
‫אלוהים אדירים, ‫העיר הזאת חמה כל כך.
‫חזרתי לגיהינום.
‫איפה הפסנתר?
‫בתי.
‫התגעגעתי אלייך כל כך, אמא.
‫איפה אאורידיסה?
‫איפה בעלך? גידה.
‫אבא בבית? ‫-גידה.
‫אבא.
‫אבא, חזרתי.
‫זה מוזר, השמש זרחה ‫ועכשיו יורד גשם.
‫מה זה?
‫תגידי לי, גידה.
‫טעיתי.
‫אבל כשהבנתי את זה ‫כבר היה מאוחר מדי.
‫זה לא היה מצליח עם יורגוס. ‫אז החלטתי לחזור.
‫יש לך ממזר, נכד ממזר, ‫ובת כפוית טובה.
‫היא פעלה מתוך דחף, דחף.
‫כמו מלח, הוא מריח כמו מלח, לא? ‫הוא מריח כמו נוכל.
‫פרוצה.
‫מספיק. ‫-לכי, תשתקי.
‫מספיק. ‫-תשתקי, אל תתערבי בזה.
‫תנעלי את הנעליים שלך. ‫-לא.
‫תצאי מכאן.
‫אל תדבר כך אל גידה שלנו.
‫איפה אאורידיסה?
‫אחותך מתה, מרוב בושה.
‫איפה אחותי? ‫-היא לא גרה כאן יותר.
‫אני רוצה לדבר עם אחותי. ‫-היא עזבה.
‫היא באירופה. ‫-באירופה?
‫באוסטריה. ‫-באוסטריה?
‫היא התקבלה לבית הספר ‫שחלמה עליו תמיד,
‫כדי ללמוד נגינה בפסנתר.
‫תן לי, תן לי את הכתובת שלה.
‫תשכחי מזה.
‫תשכחי מאאורידיסה, ‫כפי שהיא שכחה אותך.
‫כבר אין לך אחות, ‫לא אמא, לא אבא.
‫לא תעשה את זה לאישה הרה. ‫-את כבר לא הבת שלי.
‫אין לי לאן ללכת.
‫צאי דרך הדלת האחורית.
‫ברחת מהדלת האחורית. ‫תיעלמי דרך הדלת האחורית.
‫אם אצא מהבית הזה ‫לעולם לא תראו אותי שוב.
‫אנה מרגרידה.
‫אם את רוצה לרדוף אחריה, קדימה. ‫אבל אל תחזרי הנה.
‫גידה שלנו מתה, אנה.
‫הלוואי שאאורידיסה לעולם,
‫לעולם לא תדע ‫שהיא הייתה כאן.
‫למה שיקרת, מנואל? וינה?
‫אתה רוצה שאנגן? ‫-תנגני.
‫לא בפסנתר, לא בפסנתר.
‫לא, לא כאן בפסנתר. ‫לא, לא בפסנתר.
‫כאן. ‫-בוא ניגש לספה.
‫זה טוב.
‫אל תעשה את זה בפנים.
‫לא, אנטנור.
‫אני מצטער, דיסינה. ‫אני מצטער, בסדר?
‫היי, את בסדר שם?
‫תדחפי.
‫בואי נזיז אותה. ‫-כן, נזיז אותה.
‫ריו דה ז'ניירו, ‫21 בדצמבר 1951.
‫אחותי היקרה, ‫אתמול נולד בני הבכור.
‫תינוק חזק, ‫עם חניכיים אדומות.
‫הוא בכה נואשות וגם אני.
‫הסתכלנו זה בעיני זה, ‫עד שלא יכולתי לשאת זאת יותר.
‫לא יכולתי להישאר שם ‫ולהביט בו. לא רציתי.
‫עזבתי את המקום.
‫כבר חזרת, גידה?
‫למה לא נשארת הלילה ‫בבית היולדות?
‫היית צריכה לנצל את הארוחות.
‫גידה, מה ילדת? ‫-בן.
‫יש לו מזל.
‫חשבתי עלייך הרבה.
‫אני מדמיינת לי את חייך בווינה,
‫השיעורים בקונסרבטוריון, ‫הבית החדש שלך.
‫מהחלון שליד הפסנתר את רואה ‫את השלג יורד כשאת מנגנת.
‫למדתי הרבה כל כך ‫מאז שעזבתי.
‫גיליתי מה זה להיות ‫אישה לבד בעולם הזה.
‫אתמול עבר עליי יום קשה, אבל ‫אני לא רוצה לדבר על זה עכשיו.
‫מה שמשנה כעת הוא שהשארתי ‫מאחור את שגיאות העבר.
‫התחלתי בדרך חדשה ‫שתחזיר אותי אלייך.
‫אנחנו צעירות מאוד, אאורידיסה. ‫כל החיים עוד לפנינו, יחד.
‫נ"ב, אמא, אם את קוראת ‫את המכתב הזה, בבקשה,
‫אבא לא יכול לסלוח לי, ‫אני מבינה את זה, אבל בבקשה,
‫אל תרחיקי את אאורידיסה ממני. ‫גידה.
‫איפה תשאירי את הילדה, ליילה?
‫אצל פילומנה. היא האדם היחיד ‫שאני יכולה לסמוך עליו.
‫את לא מרגישה תשושה?
‫בקושי ישנת, אישה.
‫הוקל לי ‫שאני משתחררת מהעול הזה.
‫אני לא מבינה איך אפשר ‫לגדל ילד בעוני הזה.
‫האמת? גם אני לא.
‫אלוהים אדירים, ‫איך שהילד הזה צרח.
‫תראי, שאלוהים ישלם לך.
‫אלוהים לא ישלם לי, זה 120. ‫-אני מרוששת.
‫כשאחזור, כל מה שיישאר ‫יהיה שלך, בסדר? -לא.
‫הילד הזה בוכה כל הזמן
‫ואת רוצה להסתלק בלי לשלם. ‫-את עושה כזה סיפור, פילו.
‫אשלם לך. ‫-הילד בוכה, למען האל.
‫תירגעי. -ישבתי בשלווה ‫ואת מגיעה עם תינוק בוכה. -אשלם.
‫ואת מבקשת, למען האל. ‫-אשלם. -זה 120.
‫אני רגועה, גם הילד רגוע. ‫כולם רגועים.
‫הנה, קחי אותו לרגע.
‫סליחה. ‫-אני מצטערת.
‫את לבד? ‫-בערך...
‫אני יכול לרקוד איתך?
‫מה דעתך שנמצא מקום שקט? ‫-לך מכאן, מה אתה חושב?
‫השתגעת?
‫מה עשיתי? ‫-רק זה היה חסר לי.
.150
‫תן לי בירה, בבקשה.
‫לחיים. ‫-לחיים.
‫מה שמך? -גידה. ‫-זה שם יפה, גידה.
‫איבדת את העגיל שלך, מותק?
‫סליחה.
‫זה חלב?
‫לאט לאט, לאט, כך, כך.
‫חכי רגע, חכי.
‫החלב דלף, נכון?
‫המצפון שלך מעיק עלייך. ‫בואי, שבי.
‫בהתחלה זה כואב, ‫אבל תתרגלי לזה.
‫חס וחלילה שאתרגל לזה.
‫הנקת במשך זמן רב? ‫-למה את רוצה לדעת על חיי?
‫מעולם לא ילדתי. ‫תחליפי שד.
‫ולך יש שדיים כאלה. ‫מתי ילדת? -אתמול.
‫איפה התינוק?
‫מסרתי אותו במתנה. ‫השארתי אותו בבית החולים.
‫אני לא יכולה לגדל ילד לבד.
‫אבא שלי סילק אותי מהבית, ‫כשהוא ראה שאני הרה ללא בעל.
‫למה לא הלכת אליהם, ללא הבטן? ‫ילדים תמיד מרככים את הזקנים.
‫לא אחזור לשם ‫גם אם הוא ישלם לי.
‫ומה לגבי אמא שלך? ‫אין לך אמא?
‫אמא שלי היא הצל ‫של אבא שלי.
‫אז ילדת ילד ויצאת לרקוד.
‫ראיתי הרבה דברים בחיי, ‫אבל דבר כזה לא ראיתי מעולם.
‫בסדר, את מוצאת חן בעיניי.
‫סליחה, באתי ‫לקחת את הבן שלי.
‫גברתי. ‫-אבל אני לא זוכרת איך הוא נראה.
‫גברתי, גברתי, בבקשה.
‫את זוכרת? ‫-גברתי, בבקשה.
‫גברתי, בכל לשון ‫של בקשה, אנא.
‫גברת.
‫גברתי, אני צריכה ‫שתלכי, בבקשה.
‫זה כסף אירופאי, ‫הוא שווה המון.
‫תעזרי לי.
‫ראית את "פיטר פן"?
‫למה חשבת על זה עכשיו?
‫כי הסרט הוצג בהקרנת בכורה. ‫אני רוצה לצפות בו.
‫צוואר הרחם שלך רך, רך מאוד. ‫-הכול בסדר?
‫אין ספק שאת בהיריון.
‫לא, ד"ר, מאז שהתחתנתי ‫הקפדתי לעקוב אחר המחזור שלי.
‫סיפרת לי שלא הייתה לך וסת ‫כבר חודשיים.
‫טוב שאת בהיריון, אאורידיסה, ‫אחרת היה מדובר בבעיה חמורה.
‫הבחינה לקונסרבטוריון אלברטו ‫נפומוסנו היא בעוד שבעה חודשים.
‫ארשום לך טבליות ברזל סולפט, ‫אנטיביוטיקה וטיפול סולפונאמידי.
‫חוץ מזה, נערוך ‫בדיקות לחץ דם בקביעות,
‫כדי לוודא שלא תסבלי ‫מבעיות בלב בזמן הלידה.
‫נוסף על כך, את זקוקה ‫למנוחה רבה, מנוחה רבה.
‫ותימנעי מיחסי מין עם בעלך ‫בחודשיים האחרונים של ההיריון,
‫כדי למנוע דלקות.
‫זליה. ‫-כן. -זליה.
‫מה קרה, יקירתי? ‫-את יכולה לבוא הנה לרגע?
‫תני לי את זה.
‫את רוצה קצת מיץ? ‫-תודה.
‫מה קרה, אאורידיסה? ‫זה קשור לאמא שלך, נכון?
‫אני יודעת איך זה.
‫אמא שלי מתה ‫כשהייתי צעירה מאוד, אבל...
‫יש לי צרבת. ‫-תשתי חלב.
‫אני בהיריון.
‫זה נהדר, ‫אני יכולה לחבק אותך?
‫אלה חדשות נהדרות.
‫מר פליסיאנו ישמח מאוד, ‫גם גברת אנה.
‫החדשות האלה ‫הגיעו בשעה טובה.
‫אני לא אמורה ‫להיות בהיריון עכשיו.
‫מה תעשי? ‫תשתי תה כינין?
‫זה חטא. ‫אלוהים יעניש אותך.
‫זה פשע.
‫אף אחד לא צריך לדעת.
‫אני מכירה מישהו.
‫שלום, ערב טוב.
‫זו אאורידיסה גוז'מאו קמפלו.
‫אתה מר אלברטו מסדו ‫גומז דה פאולה?
‫ראיתי את המודעה שלך בעיתון.
‫בדיוק, אתה מוצא נעדרים?
‫היית שם הרבה זמן?
‫אין לך שום דבר לספר לי?
‫קפצתי לבית הורייך ‫לאחר העבודה.
‫אבא שלך רצה לדבר איתי.
‫הוא זקוק לעזרה ‫עם הספרים במאפייה.
‫הוא עצבני, מסכן, הוא מודאג.
‫הוא חושב שלא יהיה מסוגל לשלם ‫את החשבונות לטיפול באמא שלך.
‫אנחנו לא יכולים ‫לשלם חלק מזה?
‫אנחנו יכולים. ‫זה מה שהלכתי לבדוק.
‫לראות מה נוכל לעשות.
‫אבא שלך לא יכול להסביר את זה, ‫הוא לא מבין את זה כל כך.
‫לכן התקשרתי לד"ר אוג'בלדו.
‫אני עייפה כל כך.
‫את יודעת מה ‫ד"ר אוג'בלדו אמר לי?
‫הוא אמר לי, ברכותיי. ‫אנטנור, ברכותיי.
‫הוא היה מודאג.
‫הוא אמר לי ‫שלא שמחת מאוד על כך.
‫הוא חשב שכדאי שהוא יספר לי.
‫רצית להפתיע אותי?
‫דיסינה.
‫את רואה? ‫יהיה נהדר, דיסינה.
‫איפה את, גידה? ‫אני פוחדת.
‫את מאוהבת,
‫רחוקה, רחוקה מאוד.
‫השארת אותי כאן, לבד.
‫לעולם לא הייתי ‫עושה לך את זה, גידה.
‫תירגע, המורה.
‫אני לא יודעת מה קורה, ‫אני לא מצליחה להתרכז.
‫אני מניחה שזה בגלל החום.
‫זה היה שבוע קשה.
‫אמא שלי חולה. ‫בעוד כמה חודשים אהיה רגועה יותר.
‫נוכל להכין אז ‫את היצירה שאנגן בבחינה.
‫תצטרך להיות קצת סבלני כלפיי. ‫-היית הבטחה גדולה, אאורידיסה.
‫הארים, ילדי האלים, מסתתרים ‫ביער הזה. אני תוהה איפה הארים.
‫ריו דה ז'ניירו, 21 ביוני, 1952.
‫אחותי היקרה,
‫אני כותבת לך מביתה של פילו, ‫היא נהייתה חשובה מאוד בחיי.
‫היא חברה קרובה שמארחת לי ‫לחברה ועוזרת לי עם צ'יקו.
‫הם בני המשפחה שלי כיום.
‫ותראו מי כאן.
‫יש כאן ילדים כל היום.
‫בזכות פילו ‫הנשים בשכונה יכולות לעבוד,
‫היא מטפלת בילדים שלהן.
‫יש לי שתי עבודות.
‫אני עובדת כמנקה בימי שבת ‫וביתר השבוע אני עובדת במספנה.
‫אני מדמיינת לי שחייך כפסנתרנית ‫עמוסים מאוד, אבל אם תוכלי,
‫תכתבי כמה מילים לאחותך ‫שמתגעגעת אלייך מאוד. גידה.
‫נ"ב, אמא, אם במקרה את פותחת
‫את המכתבים ‫שאני כותבת לאאורידיסה,
‫תשלחי לה אותם בבקשה לווינה.
‫כבר אמרתי להנהלה ‫שאני צריך מכשיר הלחמה מיוחד.
‫האצבעות שלי הרוסות לגמרי.
‫זה בגלל הריתוך. ‫יש לי גם פצעים בידיים.
‫האוכל קר כל כך, זה נורא.
‫עדיף לא להתלונן יותר מדי,
‫אחרת יעסיקו מישהו אחר במקומך ‫ותחזרי לרחוב. -אתה מדבר אליי?
‫את צריכה להודות לאלוהים ‫שיש לך עבודה טובה כזאת.
‫להודות לאלוהים? -כי אישה כמוך ‫הייתה צריכה לעבוד במקום אחר.
‫תראו את היד שלי, ‫היא פצועה לגמרי.
‫אני צריכה לישון. ‫אני פוחדת שאשתגע.
‫לעניים אין זמן להשתגע. ‫-אלוהים אדירים. זה מסריח.
‫לא אצליח להשיג עוד גבר בחיים.
‫תפסיקי לרחם על עצמך, גידה, ‫תגידי תודה שיש לך עבודה.
‫זה כבר חצי מהכסף הדרוש לי ‫כדי לנסוע לווינה ולמצוא את אחותי.
‫וינה? אולי תשכחי כבר מאחותך?
‫לכי לטפל בבן שלך, ‫שזקוק לך הרבה יותר.
‫אני רוצה להבין. את רוצה להגיש ‫בקשה להנפקת דרכון לבן שלך,
‫אבל את לא יודעת מה תאריך ‫הנסיעה ולא מה המסלול שלך, נכון?
‫נכון, אבל היעד הסופי יהיה וינה, ‫מקום מגוריה של אחותי.
‫אבל אני עדיין לא יודעת ‫מה תאריך הנסיעה המדויק.
‫נכון, אבל את מודעת לכך ‫שגם כשתדעי את המסלול,
‫עלייך לפנות לכל קונסוליה בנפרד ‫כדי לבקש אשרות כניסה? -כן, כן.
‫אני רוצה לזרז את תהליך ‫קבלת המסמכים של פרנסיסקו.
‫גם לאבא יש דרכון?
‫רק הילד ואני ניסע. ‫-אני מבין.
‫עברתי על המסמכים שלך, ‫ולא שילמת אגרת הנפקה,
‫אני גם לא מוצא את אישור האב. ‫-איזה אישור?
‫האב יכול לשלוח אותו בחותמת ‫נוטריון או לבוא בעצמו, כרצונו.
‫העניין הוא שאבא שלו, יורגוס, ‫לא גר... הוא כרגע לא בברזיל.
‫אני מבין. אם כך, נצטרך להמתין ‫שיחזור לברזיל להנפקת הדרכון,
‫אחרת זה בלתי אפשרי. ‫-לא.
‫אני חושבת שלא הייתי ברורה, ‫לילד אין אבא. אני אם חד-הורית.
‫כן, צר לי, גברתי, ‫אבל לצערי...
‫זה החוק, אני זקוק לאישור האב, ‫אחרת לא ניתן לפתור זאת.
‫תסתכל, אתה רואה אותו בתעודת ‫הלידה? רק שמי מופיע עליה.
‫אני גידלתי את הילד.
‫לצערי לא אוכל לנתח ‫כל מקרה לגופו, החוק ברור.
‫ריו דה ז'ניירו, 4 במאי, 1954.
‫אאורידיסה היקרה שלי,
‫ניסיתי לדפוק על דלת ביתנו ‫בשבוע שעבר, כדי לשאול עלייך,
‫אבל לא יכולתי לעשות זאת.
‫אני ממשיכה לחכות ‫למכתבים שלא מגיעים ממך.
‫אני חוששת שגם המכתבים שלי ‫לא מגיעים אלייך.
‫עברו מעל שנתיים ‫מאז שראיתי אותך בפעם האחרונה.
‫אני לא מאבדת תקווה ‫שתחזרי לברזיל
‫ואז ניתקל זו בזו, במקרה.
‫ביום צפוף, חם ורועש בשבוע, ‫באמצע הרחוב.
‫כשאני בהחלט שמנה יותר ‫והציפורניים שלי מלוכלכות,
‫ואת גבוהה קצת יותר ‫והמוזיקה זורמת לך מהעיניים.
‫אני יכולה למשוך את זה? ‫-את יכולה להישאר איתי עוד קצת?
‫הגינה הזאת היא סיוט.
‫אמא, אני צריכה לארגן ‫את חדר התינוק.
‫עוד לא ארגנת את החדר?
‫לא היה לי זמן, אמא. ‫גם יש לי שיעור פסנתר היום.
‫חכי, חכי, ‫זה חשוף מאוד כאן, זה כואב.
‫את אף פעם לא יכולה לדעת ‫מתי יגיע הזמן.
‫כך זה היה איתך.
‫בסדר.
‫זה קרה מהר כל כך, ‫עדיין היינו בדרך לבית היולדות.
‫זה היה קסום.
‫וגידה? היא אף פעם לא שולחת ‫חדשות על עצמה, אמא?
‫ממש מלוכלך כאן, ‫תראי את האריחים האלה.
‫זה ממש מגעיל, ‫והאמבטיה... איזו טינופת.
‫והגינה נראית כמו ג'ונגל. ‫-שאלתי על גידה.
‫אני לא זוכרת.
‫את בטוחה שהיא אף פעם ‫לא ניסתה לחזור לריו?
‫אילו היא ניסתה, היינו בהחלט ‫מוצאות זו את זו, מר מסדו.
‫אתה חייב להמשיך לחפש. ‫אמא שלי חלשה מאוד.
‫כשמישהו לא רוצה שימצאו אותו, ‫גברת אאורידיסה,
‫זה הופך את העבודה שלנו ‫לבלתי אפשרית.
‫זה מקשה עלינו. ‫-כן, אבל זה לא המקרה.
‫חיפשתם אותה בבתי החולים ‫ובחדר המתים שוב?
‫כמובן, חיפשתי אותה בבתי חולים, ‫בחדרי מתים, בבתי כלא.
‫שכחת שהייתי שוטר? ‫ואפילו מהטובים.
‫אני קצת עייפה, בוא נשב. ‫-כן, כן, משם, בבקשה.
‫גברת אאורידיסה, ‫שקלת לנסות תה לענה?
‫הוא מר, ‫אבל זה יעשה לך טוב.
‫לא, אני לא רוצה את זה. ‫אני לא רוצה לנצל אותך.
‫תסלחי לי על הכנות, ‫אבל אני חושב שכדאי שאפסיק כאן.
‫עשיתי ככל יכולתי.
‫מר מסדו, ‫אתה התקווה האחרונה שלי.
‫תראי, בן דודי גר ברחוב לידי ‫במשך 15 שנה, ולא נפגשנו.
‫את לא חושבת ‫שאת מרמה את עצמך?
‫תיזהר עם זה.
‫המנקה בעבודה, בדואר, ‫תאהב את השמלה הזאת.
‫נבדוק את זה אחר כך.
‫אפשר לצבוע את החדר בכחול.
‫כחול?
‫יש לך בטן מחודדת, ‫אני מתערב איתך שזה בן.
‫אני חושבת שאפשר ‫לצבוע אותו בצהוב.
‫בואי נצבע אותו בכחול.
‫למה שאדם יעבור לגור ביוון? ‫חשבת על זה אי פעם?
‫אני לא יכול להבין את דבריהם ‫וגם לא את האלף-בית שלהם.
‫אתה חושב שאתה אדם מצחיק?
‫אני פשוט חושב ‫שהאלף-בית שלהם מצחיק,
‫כי אי אפשר להבין כלום. יש כל כך ‫הרבה מקומות שאפשר לגור בהם.
‫אתה חושב שהנושא מצחיק?
‫רק ניסיתי לנהל ‫שיחה שתעניין אותך.
‫אלך ללמוד קצת.
‫לא היה לך ‫שיעור פסנתר היום, דיסינה?
‫כן, אבל הבחינה בקונסרבטוריון ‫היא בעוד חודש,
‫ואני צריכה לתרגל יותר.
‫הקונסרבטוריון. ‫אישה הרה שלומדת בקונסרבטוריון?
‫מה הבעיה? ‫-מה הבעיה?
‫כן, אנטנור, מה הבעיה? ‫-מה הבעיה?
‫הייתי רוצה שתחשבי קצת יותר ‫על הבן שלך, על המשפחה שלך.
‫את חושבת כל היום ‫על אישה מתה.
‫אחותך מתה, דיסינה.
‫התגעגעתי לאכול לחם מטוגן.
‫שלום. ‫צהריים טובים.
‫-צהריים טובים.
‫שולחן לשלושה, בבקשה. ‫-המסעדה מלאה, תסלחו לי.
‫אבל יש המון שולחנות פנויים.
‫אני יודע, אבל הם שמורים. ‫-שמורים?
‫שלום, אדוני, בבקשה.
‫מה זאת אומרת שמורים?
‫הם שמורים, ‫זה ערב חג המולד, אז לצערנו...
‫לא נשב הרבה זמן, אנחנו ‫רוצים לאכול רק את הלחם המטוגן.
‫אני מבין, אבל תוכלו לקבל אותו ‫מהדוכן ולקחת הביתה.
‫לא, לא מהדוכן, ‫אנחנו רוצים לשבת כאן.
‫היי, תעצור. מה אתה עושה כאן? ‫אלה שירותי הנשים.
‫אבל אני ילד. ‫-בסדר.
‫תחזיקי את תיק היד ‫של אמא, טוב?
‫כן, גבירותיי. ‫-איפה צ'יקו?
‫אני מבקשת מכם לצאת מכאן. ‫-איפה הילד?
‫איזה ילד? ‫-הילד שלנו.
‫אלוהים אדירים, איפה הילד? ‫-לא ראיתי שם ילד.
‫אבל הוא הגיע איתנו. ‫-צ'יקו?
‫איפה צ'יקו? צ'יקו?
‫אתה רוצה לראות ‫את האקווריום?
‫איפה אמא שלך, ילד? ‫-היא בחוץ.
‫אני יכולה ללכת, אמא? ‫-את יכולה.
‫אבל מה האקווריום הזה? ‫מה זה?
‫צ'יקו, בני. ‫אמרתי לך לא להסתובב לבד.
‫אמרתי לך לא להיכנס הנה, ‫בואי איתי, בבקשה.
‫תעזוב אותי. -הכסף שלנו ‫שווה כמו של כל אחד אחר.
‫תורידי את הקול.
‫להוריד את הקול? ‫רק אם תגררי אותי ברחוב.
‫צאו מכאן, בבקשה. ‫-אפילו אל תחשוב על זה.
‫שיניתי את דעתי, בואו נלך. ‫בוא, צ'יקו, בוא.
‫מה את עושה שם? למען האל. ‫מה זה? נוסף על הכול.
‫הילדה הזאת ישבה ‫מעל לאקווריום. שבי.
‫זה דג בקלה? ‫-דג בקלה מטוגן.
‫לא מטגנים דג בקלה, פילו.
‫אמא שלי הייתה מכינה לנו ‫דג בקלה בכל חג מולד.
‫את מתגעגעת הביתה?
‫למה לא דיברת ‫עם אבא שלך היום?
‫אני לא מבינה את ההתעקשות שלך. ‫רק גשי לשם ותדפקי בדלת.
‫אני לא מתגעגעת לאבא שלי, ‫פילומנה. אני כועסת עליו מאוד.
‫אחזור לבית הזה ‫רק כשצ'יקו יגדל,
‫כדי לנופף אותו בפניהם.
‫ואילו אחותך הייתה שם? ‫היית ניגשת לדבר איתה?
‫אילו אחותי הייתה שם הייתי ‫תופסת אותה ולא משחררת לעולם.
‫היא זו שהייתה צריכה לבוא לבקר ‫אותך, אילו היה לה אכפת ממך.
‫דודה פילו, בואי נדליק ‫את פרח חג המולד, טוב?
‫בוא נדליק את פרח חג המולד. ‫הוא בפנים, אתה לא מוצא אותו?
‫תן לי לעשות את זה, תראה.
‫זה יפה כל כך.
‫זה טוב.
‫חג מולד שמח. -חג מולד שמח. ‫-חג מולד שמח. -חג מולד שמח.
‫אלוהים אדירים.
‫מה הבעיה, פילו? ‫-חם לי ויש לי סחרחורת.
‫נלסינו, תביא כוס מים, בבקשה?
‫תרדי מהכיסא שלי. ‫-לא.
‫לא תרדי מרצונך? ‫תראי מי כאן.
‫היד הרעה. ‫-לא, לא היד הזאת.
‫היד הזאת נוראית, נוראית.
‫היד הרעה תתפוס אותך. ‫-תפסיק עם זה.
‫הנה היא, היד הרוצחת. ‫תתרחקי ממנה, מהיד הרעה.
‫לא אשחרר אותה, ‫אני רוצה לחנוק אותה.
‫ססיליה, בואי הנה, ‫בואי הנה עם דודה זליה.
‫תפסיק.
‫אני מעדיפה להיות עם אבא.
‫לא, אני מעדיפה להיות ‫עם דודה זליה.
‫בואי הנה, יקירתי, בואי.
‫תראי את זה, זה ישו התינוק. ‫כמה שהוא יפה. תראי.
‫הנה ישו התינוק. ‫התינוק הישן הוא ישו התינוק.
‫זו האמא הקדושה.
‫זה האבא של ישו התינוק. ‫-איפה סנטה קלאוס?
‫סנטה קלאוס לא כאן. ‫היא חושבת רק על סנטה קלאוס.
‫סנטה קלאוס יגיע באמצע הלילה, ‫בזמן שתישני.
‫זה מוכן? בואי.
‫בואי, בואי. ‫כולם מחכים, דיסינה.
‫אני מצטערת מאוד, ‫אני צריכה לצלות עוד תפוחי אדמה.
‫איזה ריח טוב. ‫-זה נראה נהדר, אאורידיסה.
‫סיסינה, אל תשתוללי. ‫שבי ותירגעי.
‫זה נפלא. -זה נהדר, ‫בקרוב תוכלי לכתוב ספר מתכונים.
‫צריך לספר לאבא, ‫שנמצא בפורטוגל.
‫אולי הוא יכול למצוא שם מישהו ‫שיוציא לאור את ספר המתכונים?
‫מה זה קשור בכלל, פליניו?
‫לא יודע, אם הוא כבר שם, ‫אולי הוא מכיר מישהו.
‫אני יכול לומר כמה מילים? ‫רק כמה מילים.
‫קדימה, קדימה, קדימה.
‫אני רוצה להודות ‫לכולכם שבאתם,
‫זו לא הייתה שנה קלה, ‫זו הייתה שנה קשה לכולנו,
‫אבל אני שמח מאוד ‫שכולכם כאן.
‫במיוחד מר מנואל, ‫שגר איתנו עכשיו.
‫אני שמח מאוד שאתה כאן איתנו, ‫מר מנואל. תודה.
‫ולדיסינה שלי,
‫אשתי הנהדרת שהכינה לנו ‫את ארוחת הערב הנפלאה הזאת.
‫תודה לך, אהובתי.
‫וכמובן, לזכר גברת אנה,
‫שתמיד נמצאת בתפילותינו. ‫זהו, תודה רבה.
‫ברך את השולחן הזה, אדוננו, ‫ושמור לנו מקום בשולחן גן העדן.
‫היום ותמיד, אמן.
‫אמן, תגידי אמן. ‫-אבא.
‫סליחה, אגיש. אבא.
‫ארוחת הערב הייתה מצוינת, בתי, ‫מצוינת.
‫אצל אמא היא הייתה ‫טובה יותר. -כן,
‫אבל לאמא שלך נדרשו הרבה שנים ‫עד שלמדה לבשל היטב.
‫גידה הייתה בשלנית טובה, ‫יורגוס הוא בן מזל.
‫את צריכה עזרה? ‫-לא, לך לנוח.
‫פחדתי. חששתי שיהיה עצוב מדי
‫בחג המולד הראשון ללא אמא שלך.
‫אבל זה היה ערב נפלא, בתי.
‫תודה.
‫אשאר כאן עוד קצת. ‫אם תצטרך משהו תקרא לי.
‫שנה חדשה טובה, פילו.
‫שנה חדשה טובה, ‫המסיבה מוצלחת, לא?
‫שנה חדשה טובה. ‫-בוקר טוב.
‫את יוצאת עם מישהו? ‫-פגשתי בחור.
‫אני רואה, זה היה טוב? ‫-זה לא היה טוב, פילו.
‫שמת לב כמה פעמים את חוזרת ‫הביתה ואומרת שזה לא היה טוב?
‫למה את מתעקשת לעשות את זה? ‫איזה בזבוז זמן.
‫אני מנסה, פילו. ‫-מנסה מה?
‫אני מנסה ליהנות, ‫אבל זה קשה.
‫מי צריך גבר כדי ליהנות? ‫תסתכלי עליי.
‫תקני אפטר שייב, תתיזי אותו ‫בכל רחבי הבית, ותיהני לבד.
‫נמאס לי לשעשע אחרים, ‫אני רוצה לשעשע את עצמי.
‫את כבר לא שוכבת עם אף אחד? ‫-מובן שלא,
‫פרשתי, הלקוח האחרון ‫נתן לי את הבית הזה.
‫הוא לא היה מסוגל לעשות כלום, ‫מסכן. אבל אני העמדתי פנים.
‫הייתי נאנחת כך...
‫והוא היה מרוצה מאוד מעצמו.
‫כך עושים את זה, ילדה. ‫לא זול לבלות.
‫היית פעם בקרקס חינם?
‫אבל משעמם לבלות לבד, פילו. ‫-תסתכלי עליי.
‫ריו דה ז'ניירו, 2 בינואר, 1957.
‫אאורידיסה היקרה,
‫או אולי כדאי שאתחיל ‫ב"יומני היקר", זה יהיה כן יותר.
‫שנה חדשה טובה, אחותי.
‫בערב חג המולד ראיתי את אבא, ‫חמש שנים מאז הפעם האחרונה,
‫והיום ברור לי שאני כבר ‫לא שייכת למשפחה הזאת,
‫יש לי משפחה אחרת ‫ואני צריכה להקדיש את עצמי אליה.
‫פילומנה היא אמא שלי, ‫אבא שלי וגם אחותי.
‫היא לא מרגישה טוב לאחרונה.
‫היא מנסה להסתיר זאת, ‫אבל אני יודעת שזה חמור.
‫אני מנסה לעזור לה. ‫אהבתו של צ'יקו עוזרת לה.
‫המורפיום עוזר לה,
‫אבל כבר חודשיים שאני רק רואה ‫איך פילו דועכת, יום אחרי יום.
‫אני מוכנה לתת הכול בשבילה.
‫אני לא יודעת ‫איך זה באוסטריה,
‫אם את פסנתרנית מוצלחת ‫שחיה חיי נוחות.
‫אבל בצד הזה של העולם ‫יצרתי קשר חדש,
‫עם מישהי ‫שאוהבת אותי ללא תנאי.
‫הראש שלי מתפוצץ.
‫משפחה איננה קשרי דם, ‫אלא אהבה.
‫נגמר האלכוהול. ‫-תביאי לי בושם.
‫גידה.
‫קר לי.
‫תרימי את הזרוע, פילו.
‫תירגעי.
‫תרפי את הזרוע. תרפי. זהו.
‫אני יכולה? ‫-כן.
‫תירגעי, תירגעי. ‫תנשמי. זהו.
‫תניחי לי ללכת.
‫הגיע זמני ללכת.
‫אני צריכה חמש אמפולות.
‫חמש אמפולות בבת אחת.
‫תביאי את צ'יקו הנה. ‫אני רוצה ללכת.
‫אביא לך מים.
‫אני עוזבת.
‫היי, טוניקו. ‫-היי, גידה.
‫מה התסרוקת הזאת? ‫מה עשית לשיער שלך, מותק?
‫את נראית כמו... ‫-מצבה של פילומנה החמיר.
‫אני צריכה חמש אמפולות עכשיו.
‫אוכל למכור לך חמש ב-2,800.
‫לא, טוניקו, זה יקר מדי בשבילי. ‫אין לי סכום כזה.
‫טוניקו, אני קונה ממך ‫כבר חודשים, תעזור לי.
‫כאילו יש לך ברירה אחרת.
‫גידה, למה את לא ‫לוקחת אותה לבית החולים?
‫לבית החולים? ראית פעם ‫אדם עני יוצא חי מבית החולים?
‫בוא ניכנס, בוא.
‫מה עם העגיל הזה?
‫זה תכשיט אמיתי? ‫-לא, הוא מזויף.
‫תעזור לי, תן לי חמש. ‫-נשארו לי בדיוק חמש אמפולות.
‫אם יש לך רעיון על דרך אחרת ‫לשלם לי, אולי נוכל לעשות עסקה.
‫את לא רוצה את המורפיום?
‫תני לי להסתכל עלייך, ‫ציפור השיר שלי.
‫איזה שרץ.
‫לא עכשיו.
‫אני עדיין יכולה לסבול את הכאב.
‫מסמכי הבעלות על הבית ‫נמצאים במגירה שליד חדר הכביסה.
‫את רק צריכה להחליף ‫את התמונה בתעודת הזהות.
‫ואז הבית הזה יהיה שלך.
‫את תהיי פילומנה דלפינה ‫סרייבה דוס סנטוס.
‫אם לא אעביר את הבית על שמך, ‫הם ייקחו הכול. נאבד הכול.
‫צ'יקו. -כן. ‫-תרקוד.
‫תשמרי עליו, גידה.
‫הוא יגדל ויהיה אדם טוב.
‫- אנה מרגרידה גוז'מאו -
‫אאורידיסה גוז'מאו קמפלו.
‫צהריים טובים. ‫-צהריים טובים.
‫צהריים טובים.
‫אמא. ‫-צהריים טובים.
‫איזו צללית מגעילה. ‫-את לא אוהבת את זה? -לא.
‫את גורבת גרביים? ‫-כן.
‫תני לי לראות. ‫היית יחפה, לא? -לא.
‫זליה הקפיצה אותה הנה. ‫-את משחקת עם סבא?
‫זליה אמרה שהיא כבר ‫לא יכולה לשמור עליה.
‫היא סיפרה לי איפה את.
‫תספרי לאבא שלך את החדשות ‫הגדולות. קדימה, תספרי לו, סיסה.
‫את בהיריון, ילדה?
‫רק אם זה מגבר אחר. ‫-אנטנור, אתה מתלוצץ.
‫העניין הוא שכשאישה ‫מתחילה לשקר לבעלה,
‫רק טבעי שהוא יפסיק ‫לסמוך עליה, אני טועה?
‫את יודעת איפה הייתה ‫אמא שלך, ילדה? -לא.
‫היא ניגשה למבחן. ‫היא רימתה את אבא,
‫חמקה מהבית ‫וניגשה למבחן נגינה בפסנתר.
‫אבל זה לא החלום שלה? ‫-מעולם אפילו לא חלמתי
‫שאתקבל.
‫באמת? ‫-בואי הנה, בואי הנה.
‫התקבלתי, במקום הראשון.
‫אלוהים אדירים.
‫כל הכבוד.
‫מה התוכנית עכשיו, דיסינה? ‫מה התוכנית?
‫מה את רוצה מהחיים?
‫את רוצה להתפרנס ‫מנגינה בפסנתר?
‫את רוצה שאפרוש מהדואר?
‫את רוצה שאטפל בבית? אטפל ‫בבית. אנקה את הכול ממש טוב.
‫אנטנור. ‫-אשקה את העציצים.
‫אשמור עליה. ‫-תפסיק עם זה, אנטנור.
‫אבא יטפל בך. ‫אבא ישכיב אותך לישון.
‫אבא יישאר בבית ‫ויטאטא את הסלון.
‫אקשור מטפחת על הראש ‫ואטפל בבית.
‫זליה עוזרת לי, ‫אבא גר איתנו,
‫לא אהיה כל היום בקונסרבטוריון, ‫תפסיק עם זה.
‫שקט. ‫-תדברו בשקט.
‫בעלך צודק לגמרי, ‫אאורידיסה, לגמרי.
‫בוא הנה, בוא.
‫את כבר יודעת לנגן, דיסינה. ‫מה עוד את רוצה?
‫את רוצה להתפרנס ממוזיקה?
‫כי כשאני מנגנת,
‫אני נעלמת.
‫אז תיעלמי, דיסינה, לכי. ‫תיעלמי.
‫קדימה, תיעלמי.
‫אנטנור. אנטנור.
‫תדבר בשקט, תדבר בשקט, ‫ססיליה שם.
‫שמעת מה שאמרת לפניה? ‫שאת רוצה להיעלם.
‫מה אתה רוצה? ‫-אני רוצה שתישארי קצת בבית.
‫אתה רוצה שאהיה עקרת בית?
‫זליה נשארת כל היום ‫בתוך הבית, את יודעת?
‫תפסיקי, דיסינה. ‫הבת שלך רואה את זה, דיסינה.
‫מה את עושה? מה את עושה?
‫תפסיקי. ‫תפסיקי עם זה, דיסינה.
‫קול של גבר.
‫שלום. אתה יכול לדבר.
‫מצאתם?
‫איפה?
‫אמרתי לך שאמצא את אחותך, ‫גברת אאורידיסה.
‫אני ממש מצטער שזה קרה כך.
‫אתה בטוח שאין כאן שום טעות? ‫-לא, לא.
‫בדקתי את הכול שוב ושוב ‫לפני שהתקשרתי אלייך.
‫ממה היא מתה? ‫-מה סיבת המוות?
‫בתעודת הפטירה,
‫היא מתה מקריסת ‫מערכות בשל סרטן בלבלב.
‫צר לי מאוד.
‫והילד שלה?
‫ילד? איזה ילד?
‫לא רשום כאן ‫שום קרוב משפחה כיורש.
‫איזה ילד, אבא?
‫אחותך הגיעה הביתה.
‫היא דפקה בדלת, ‫וכרסה בין שיניה.
‫כרסה בין שיניה? ‫היא הייתה בהיריון?
‫מתי זה קרה?
‫היא חזרה מיוון, ‫זמן קצר אחרי החתונה שלך.
‫היא יצרה איתך קשר ‫אי פעם אחרי זה?
‫לא, באותו זמן ‫היא רק רצתה כסף.
‫נתתי לה מה שיכולתי, ‫והיא הלכה.
‫ואחר כך, שום דבר? ‫-לא.
‫עברתי תקופה קשה עם אמא שלך, ‫היא לא יכלה לקבל את זה.
‫גם אמא ידעה על זה? ‫-אל תערבי את אמא בזה.
‫במשך כל הזמן הזה היא הייתה בריו ‫ואף אחד לא סיפר לי.
‫רציתי להגן עלייך.
‫לא רציתי שתדעי שאחותך המיטה ‫חרפה על עצמה, ריחמתי עלייך.
‫ריחמת עליי? ‫ומה הרגשת כלפי גידה?
‫בושה, בושה רבה כל כך.
‫זה שקר.
‫זה שקר, הכול שקר.
‫תפתחו את הקבר הזה, ‫תפתחו את הקבר הזה.
‫אני רוצה לראות את גידה, ‫תפתחו אותו. -תירגעי, דיסינה.
‫תפסיקי עם זה, ‫תפסיקי עם זה, דיסינה.
‫תפסיקי להכות את אבא שלך.
‫דיסינה, דיסינה. ‫-לעזאזל עם דיסינה.
‫אתה עושה לי את אותו דבר. ‫-רציתי להגן על המשפחה שלנו.
‫אתה הרגת את גידה.
‫להתראות בקרוב, ‫גברת פילומנה.
‫אבוא בשבוע הבא להביא לך ‫את המסמכים. צהריים טובים.
‫למה האיש הזה קרא לך פילומנה? ‫-בוא הנה.
‫עכשיו לך, לך להתקלח ‫כדי שנוכל לצאת.
‫מה עם הביצים? ‫-תן לי את הביצים, לך.
‫29 ביוני, 1958.
‫אאורידיסה היקרה,
‫או אולי כדאי שאתחיל ואומר, ‫"גברת אנה ומר מנואל היקרים",
‫כי אני כמעט בטוחה שהמכתבים ‫האלה מעולם לא עזבו את ברזיל.
‫קראתם אותם לפחות? ‫או שזרקתם אותם ישר לפח?
‫זה המכתב האחרון שאשלח לך.
‫מהיום, אנה מרגרידה גוז'מאו ‫לא קיימת יותר.
‫אני מקווה שלא משנה ‫כמה זמן יעבור,
‫המכתב הזה יגיע לידייך ‫בסופו של דבר.
‫הידיים שקרוב לוודאי ‫עסוקות בהקלטת אלבומים,
‫בחלוקת חתימות למעריצים ובנגינה ‫באולמות מלאים ברחבי העולם.
‫אני פוחדת מאוד לשכוח אותך,
‫אל תשכחי אותי ‫לעולם, בבקשה.
‫מאחותך שאוהבת אותך כל כך ‫ומעריצה אותך, גידה.
‫זה בסדר.
‫המצב שאת נמצאת בו, אאורידיסה, ‫שכיח מאוד. כעת...
‫עלייך לנוח. את סובלת ממד"פ. ‫אבל אל תדאגי, יש לזה טיפול.
‫מה זה מד"פ? ‫-מניה דפרסיה פסיכוטית.
‫בדרך כלל אני רושם את ‫תרופת ההרגעה סקונל למצב הזה,
‫אבל אני מעדיף ‫להיות זהיר, שקול יותר.
‫זה עלול להיות מסוכן, ‫זו תרופה חזקה מאוד. -מה הסכנה?
‫אאורידיסה בהיריון, אנטנור. ‫-אלוהים אדירים.
‫אל תיבהל. ‫הכול יהיה בסדר.
‫היא רק צריכה לנוח. ‫הזהירות חיונית במקרים האלה.
‫אני ממליץ על אשפוז.
‫היא תעבור טיפול בשינה, ‫עם מעט תרופות.
‫הטראומה תעבור והיא תצא משם ‫כמו חדשה, מוכנה להיות שוב אמא.
‫אמא, העגלה כאן.
‫גברת אאורידיסה. גברת אאורידיסה, ‫ארוחת הצהריים מוכנה. בואי.
‫אמא.
‫אמא. אמא, הנה התרופה שלך. ‫התרופה שלך.
‫נאכל ארוחת צהריים? ‫-לא, לא עכשיו, בתי.
‫בסדר. אלך לעזור ‫ללואיסה, בסדר?
‫לואיסה, אל תשכחי את הסלט.
‫אמא, בואי לאכול ארוחת צהריים, ‫היא מוכנה, בואי.
‫איזה יום היום, בני? ‫-למה את מתכוונת? ליום בחודש?
‫ליום בשבוע. איזה יום היום? ‫-יום רביעי.
‫אני לא יודעת אם זה היה ‫ביום רביעי או ביום שישי,
‫כשאבא שלך היה מכניס את ‫התרופה הזאת לצמחים. לא יודעת.
‫את קודם, קדימה. ‫-בסדר, תודה.
‫תאכלי קצת, אמא. ‫-אוכל אחר כך.
‫דג הבקלה של אמא.
‫הבית הזה עצוב כל כך בלי ‫מר אנטנור. -אטעם את זה.
‫תחזור לשולחן, אנטנורזינו.
‫אני בא. ‫-תעזוב את הטלפון. -רק קצת.
‫אני לא מאמין ‫שכבר עבר שבוע מאז שאבא...
‫זה יותר מדי.
‫תודה. ‫-לו, תגישי לי קצת.
‫זה ממש טעים, דודה.
‫אמא, אמא, ‫בואי תראי את זה.
‫תראי את זה, תראי את זה. ‫חמש חולצות, כולן אותו דבר.
‫אלוהים אדירים.
‫תראי מה מצאתי, ‫לא תאמיני מה מצאתי.
‫מה זה?
‫קבלה למכונית פורד ‫שאבא קנה ב-1955.
‫נראה?
‫זה מסריח מעובש, ‫תזרוק את זה.
‫אל תזרוק כלום, ‫שום דבר בכלל.
‫אם הוא שמר את זה כאן, ‫סימן שזה מסמך חשוב.
‫אבא שלך רצה שזה יהיה שם.
‫הוא פחד מאוד ‫להסתבך עם פקידי המס.
‫אני לא יודעת איפה שמתי ‫את דוחה היתושים שלי.
‫סבתא.
‫הכספת של אבא. ‫-כספת?
‫אתה יודע את הקוד? ‫-כמובן.
.6-3-51 ‫יום הנישואים של אבא ואמא.
‫איך זה שהוא ‫יודע את הקוד ואני לא?
‫גם אני לא ידעתי את הקוד.
‫אחרי 67 שנות נישואים, אמא? ‫כמה רומנטי.
‫מה זה? ‫-אני מניח שאלו מכתבים.
‫מכתבים? ‫-הם מיועדים אלייך, אמא.
‫אליי? ממי, בני?
‫גידה גוז'מאו.
‫היא קרובת משפחה? ‫-גידה?
‫הנה, אמא.
‫הם בשבילי. ‫-יש עוד כאן.
‫אלוהים אדירים.
‫לא.
‫בני, תראה את זה, ‫תראה את זה,
‫תראה את זה.
‫בתי, תביאי לי את המשקפיים. ‫-אביא לך אותם.
‫תראו את זה. ‫-הנה, סבתא.
‫תראו את כל המכתבים האלה.
‫הם עתיקים, לא? ‫-תראו את זה.
‫הם בשבילי.
‫תראו את זה. ‫תראו את זה.
‫אלוהים אדירים.
‫אחותי היקרה, ‫6 באוקטובר, 1956.
‫אחותי היקרה,
‫את לא מתארת לעצמך ‫כמה אני מתגעגעת אלייך.
‫הלוואי שיכולתי ‫לנסוע אחורה בזמן,
‫לחזור הביתה ‫ולראות שאת מחכה לי.
‫הלוואי שיכולתי לשבת ליד הפסנתר ‫שלך ולשמוע אותך מנגנת.
‫הלוואי שהיית גאה בי, ‫שהיית גאה להיות אחותי,
‫כפי שאני גאה להיות אחותך.
‫אבל בכל יום נראה ‫שזה נעשה בלתי אפשרי יותר,
‫כי בכל יום אני נהיית פחות גידה.
‫יש כאן כתובת. ‫-איפה זה?
‫רחוב פרופסור. ‫-הנה.
‫בכולם מופיעה אותה כתובת, ‫קינטינו דו ולה.
‫קינטינו דו ולה, אסטסיו. ‫זה בשכונת אסטסיו.
‫קינטינו דו ולה.
‫אבוא איתך. ‫-אחותי, אחותי.
‫אני יכולה לעזור לך? ‫-היי, מה שלומך?
‫הכול בסדר? ‫-הכול בסדר. תודה.
‫גידה.
‫זה בסדר, אמא.
‫סליחה, סליחה, יקירתי, סליחה. ‫סליחה, סליחה.
‫סבתא שלי קראה לי בשם הזה.
‫זה מצחיק. אף פעם ‫לא ידעתי שגם שמה גידה.
‫היא הייתה אישה מסתורית מאוד. ‫היא מעולם לא דיברה על חייה.
‫היא מעולם לא הזכירה אותי?
‫הגברת פסנתרנית?
‫הייתי פסנתרנית.
‫אני לא מאמינה. ‫אז הסיפור הזה היה נכון.
‫חשבתי שהיא המציאה ‫שיש לה אחות פסנתרנית,
‫כדי לשכנע אותנו ללמוד לנגן.
‫את פסנתרנית? ‫-לא,
‫בכלל לא. אף פעם ‫לא הייתה לי נטייה לזה,
‫אבל הייתי מנגנת ‫אילו זה היה תלוי בה.
‫זה מצחיק, סבתא שלי... ‫סבתא שלי נהגה לומר שאחותה
‫הייתה הפסנתרנית ‫הגדולה ביותר בעולם.
‫תשתי קפה? ‫אני יכולה למזוג לכן קפה?
‫את שותה עם סוכר?
‫אני נפרדת, אאורידיסה.
‫אני חושבת שאני מרמה את עצמי
‫ושאני צריכה לכתוב ‫כדי לא לשכוח אותך לעולם,
‫או לשכוח מהאדם שפעם הייתי.
‫אני יודעת שאכזבתי אותך, אחותי. ‫אני יודעת.
‫אבל אתקן את המצב. ‫אני מבטיחה לך.
‫זה הדבר היחיד שמעניק לי ‫את הכוח להמשיך הלאה,
‫הוודאות שכל החיים עוד לפנינו, ‫יחד, אאורידיסה.
‫חיים שלמים, יחד.
‫באהבה, גידה.
‫תרגום: ‫בתיה מולכו
‫הפקת תרגום: ‫טרנס טייטלס בע"מ